Ätstörningar

Ätstörningar är tillstånd där ett ohälsosamt förhållande till mat och ätande leder till försämrad hälsa och/eller psykosocial funktion. En majoritet som drabbas är kvinnor men 10% är män. De mest välkända typerna är anorexi och bulimi som drabbar 1% respektive 2% av alla kvinnor i Sverige. Anorexi uppträder typiskt under tidiga tonåren medan bulimi kommer senare. Inte sällan kan en typ av ätstörning övergå i en annan.

Bakgrund
Det är okänt vad ätstörningar beror på, men det tros vara en kombination av genetiska/biologiska och psykosociala/kulturella faktorer.

Avsiktlig viktnedgång är den vanligaste utlösande faktorn hos personer som sedan tidigare har risk att utveckla ätstörning; de flesta som bantar har inte och kommer inte att utveckla någon ätstörning. Ätstörningar kan även utlösas av stressande eller traumatiska händelser såsom separationer, dödsfall, eller övergrepp.

Sjukdomsutvecklingen kan vara ändamålsenlig (dvs. att ätstörningen utvecklas till följd av ett kroppsideal), men ofta utvecklas ätstörningar till följd av någonting som egentligen inte har med födointag att göra, ofta ångest som lindras av att man återfår kontrollen över någonting – hur mycket man äter.

Symptom
Vid alla ätstörningar utgör vikt, mat, och ätande en oproportionerligt stor del av tankarna. Sjukdomsinsikten är dessvärre ofta bristfällig. Anorexi kännetecknas av panikrädsla för att gå upp i vikt trots undervikt och bulimi av hetsätning i kombination med kompensatoriskt beteende (ofta kräkningar, fasta eller bruk av laxeringsmedel) för att undvika viktuppgång. Andra ätstörningar har sina egna specifika karakteristika.

Allmänna symptom på undernäring inkluderar avmagring, trötthet, orkeslöshet, frusenhet, koncentrationssvårigheter, och torr hud eller torrt hår. Vid ätstörning där man kräks upp maten kan det förekomma frätskador på tänderna. Amenorré, utebliven menstruation, är ett vanligt och allvarligt tecken bland flickor.

Allmänna symptom på psykisk ohälsa inkluderar nedstämdhet, låg självkänsla, och ångest. Det kan även förekomma samtida psykiatrisk sjukdom vid en ätstörning, t.ex. depression, ångestsyndrom, tvångssyndrom, missbruk eller PTSD.

Behandling
Det första steget vid anorexi är alltid att bryta svälttillståndet och långsamt börja äta normalt. Ofta är detta rentav nödvändigt för att psykologiskt tillfrisknande överhuvudtaget ska kunna ske.

När patienten börjat äta mer normalt påbörjas andra typer av behandling, som kognitiv beteende terapi (KBT) eller behandling med antidepressiva. Vid bulimi används psykoterapeutisk behandling i form av KBT eller interpersonell terapi (IPT) med dokumenterad gott resultat.

Eventuell samsjuklighet såsom depression, ångest, vanföreställningar och liknande, behandlas också därefter.

Vanliga frågor
Hur vet man om man har en ätstörning?

För att vara riktigt säker måste en bedömning göras av utbildad vårdpersonal. Det finns frågeformulär som används för att avgöra vilka som kan tänkas behöva en sådan bedömning, exempelvis SCOFF. Inte alla med ätstörningar är underviktiga. En del är normalviktiga, och en del är överviktiga. Inte alla med ätstörningar går ned i vikt. En del behåller sin vikt, och en del går upp i vikt.

Vart kan man vända sig för hjälp?

Man kan alltid ringa sjukvårdsrådgivningen, 1177. Alla kan vända sig till sin vårdcentral (eller en ätstörningsmottagning om en sådan finns). Unga kan dessutom vända sig till skolhälsovården, ungdomsmottagningen, eller barn- och ungdomspsykiatrin.

Hur ser prognosen ut?

Med behandling blir de flesta bättre, oavsett typ av ätstörning. Återfall är dock vanliga. Vid anorexi råder en mångfaldig överdödlighet till följd av såväl komplikationer som självmord. Bulimi medför däremot ingen överdödlighet.

Allmänna:

 * Vårdguiden om Ätstörningar, Anorexi, Bulimi
 * BUP om Ätstörningar
 * Läkemedelsboken 2014 om Ätstörningar
 * Socialstyrelsen om Anorexi, Bulimi
 * Ungdomsmottagningen om Ätstörningar