Förstämningssyndrom

Förstämningssyndrom är tillstånd där människans humör eller sinnesstämning är påverkat på ett sådant sätt att det orsakar ett lidande eller en funktionsnedsättning i vardagen. Tillstånden är vanligt förekommande. De vanligaste typerna av förstämningssyndrom är depression samt bipolär sjukdom och båda debuterar vanligen i tonåren eller de unga vuxenåren. Depression i tonåren verkar även vara en riskfaktor för annan psykisk ohälsa som vuxen.

Symptom
Depression är det tillstånd av alla kroppsliga och psykiska sjukdomar som orsakar flest fall av funktionsnedsättning i världen och kan uppstå när som helst i livet, men debuten sker vanligast i tonåren. Tidiga varningstecken på depression kan vara att man får svårt att klara av stress, blir irriterad och sur eller börjar sova dåligt.

Depressionen kan smyga sig på, och göra att man känner sig ledsen och tappar intresset för sådant man tyckt varit roligt. Känslor av värdelöshet, skam eller skuld är vanliga vid depression, och man kan drabbas av ihållande tankar på döden eller självmord. Ofta kan man känna att man har mindre energi och att det går trögt, att maten inte smakar längre och man har svårt med sömnen. Man kan gå upp eller ned i vikt ganska fort och få svårigheter med koncentrationen, minnet, beslutsförmågan eller prestationen i skolan eller på jobbet, och man ältar mycket.

Vid svår depression orkar man inte gå upp ur sängen, äta eller sköta sin hygien för att nedstämdheten och de negativa tankarna är så starka – minsta småsak blir en övermäktig. Energin och motivationen sviktar och till slut ger man upp de saker man brukade tycka om att göra och drar sig undan från andra.

Bipolär sjukdom är ofta en livslång sjukdom och kallades förut för manodepressiv sjukdom eftersom patienten växlar mellan att ha djupa depressioner och maniska perioder.

Vid mani känner man att man behöver mindre sömn, man känner sig alert, kreativ, full av energi, har fullt med tankar i huvudet och man har massor av planer och påbörjar många saker – ofta upplever man att andra inte hänger med. Samtidigt styrs man lätt av impulser och känslor, och man tänker inte så mycket på risker eller konsekvenser av sitt beteende – man gör av med mycket pengar, utsätter sig för fara, blir lätt kär i nya människor, har oskyddat sex och så vidare. Risken att hamna i bråk eller slagsmål ökar också. Under en mani känner man sig väldigt bra, och man känner att man inte behöver hjälp och man riskerar att sluta ta sina mediciner. I värsta fall kan man gå in i en s.k. psykos, då hör eller ser man saker som inte finns, eller blir övertygad om saker som inte överensstämmer med verkligheten.

Har man liknande men mildare och kortvarigare symptom kallas tillståndet för hypomani. Vid hypomani är beteendet förändrat på ett sätt som andra ofta märker av, men som sällan leder till problem i vardagen.

Både mani och depression är farliga tillstånd. Mani sliter ut både kroppen och hjärnan som aldrig får vila, och depression kan leda till självmordstankar eller självskada. Mellan perioderna kan många leva livet helt som de brukar. Under dessa stabila perioder är det viktigt att fortsätta ta sin medicin.

Prevalens
Depression är väldigt vanligt förekommande. FN-organet Världshälsoorganisationen (WHO) har uppskattat att 350 miljoner människor lider av depression. Det skulle betyda att var tjugonde människa (5%) har depression. Enligt svenska Socialstyrelsen så drabbas var fjärde kvinna (25%) och var sjunde man (15%)  av depression någon gång under sitt liv. Depression kan uppstå när som helst i livet, men vanligast sker debuten i tonåren , och kan dessutom vara långdragen. Hälften av alla som haft en egentlig depressiv episod får en till episod någon gång under livet, ofta inom 5 år.

Bipolär sjukdom är av WHO uppskattat att drabba ungefär 60 miljoner (ca 0,8%) i världen, men förekomsten kan vara så hög som 1,8%. Bipolär sjukdom debuterar nästan alltid i tonåren eller under de tidiga vuxenåren, oftast innan 30 års ålder. Har man en manisk eller hypoman episod så är det hög risk (>70%) att man får flera under sin livstid, och att perioderna med hypo-/mani och depression kommer allt tätare och blir mer intensiva.

Etiologi
Depression: Man vet inte säkert vad som gör att vissa får depressioner medan andra inte. I nuläget tänker man sig att det är en kombination av ärftlighet, dvs lika gener man har, och miljö, dvs vilka stressande faktorer i omgivningen man råkar ut för och hur bra man klarar av dem under livet. Det man har sett är en brist på en grupp av signalämnen i hjärnan som kallas monoaminer. Dessa är viktiga för lust och njutning, impulsivitet, intresse och uppmärksamhet, energinivåer, drivkraft och motivation. Däremot vet man inte om nivåerna är låga redan innan depressionen, eller om det är något som kommer i takt med sjukdomen. Det finns även tankar om att stress eller inflammation i hjärnan kan leda till att depression uppstår.

Bipolär sjukdom: Ärftlighet är en vanlig och stark bidragande faktor bakom bipolär sjukdom, och sjukdomen finns inte sällan i släkten. Risken att få bipolär sjukdom “i arv” är 15-20%. Av andelen faktorer som orsakar bipolär sjukdom så kan 85% tillskrivas ärftliga faktorer, dvs ärftlighet spelar en stor roll vid uppkomst men är inte avgörande. Stressande miljöfaktorer som man kunnat koppla till utvecklingen av psykos vid mani är t.ex. förluster (dödsfall, uppbrott) eller händelser som äventyrar tryggheten (oväntad arbetslöshet, ekonomisk kris, oönskad graviditet).

Diagnostik och utredning
Både depression och bipolär sjukdom diagnostiseras genom en s.k. strukturerad intervju där man går igenom det psykiska måendet för att få fram en tydligare bild och sålla bland tänkbara diagnoser. Om något av tillstånden går med psykos, dvs, hallucinationer eller vanföreställningar, så påbörjas ofta en psykosutredning för att se om det kan finnas någon kroppslig sjukdom som kan förklara psykosen. Diagnoserna sätts sen slutgiltigt utifrån kriterier i manualen DSM-5 ihop med utredningsresultat och sjukdomsberättelse.

Behandling
Depression kan behandlas på många olika sätt. Vad man väljer att behandla med beror ofta på hur svår depressionen är och vad patienten känner sig bekväm med. För lindrigare depressioner brukar man ofta börja med samtalsterapi, som t.ex. kognitiv beteende terapi (KBT) där man får öva på att reflektera över sina tankar och beteenden och lära sig hur man ska hantera eller ändra på dessa för att må bättre. För vissa räcker det att få prata med en kurator eller psykolog.

När besvären är värre brukar man rekommendera antidepressiva läkemedel. Det finns flera typer som verkar på olika sätt. De flesta fungerar genom att höja nivåerna av en grupp av signalämnen i hjärnan som kallas monoaminer och som är viktiga för lust, initiativtagning, intresse och uppmärksamhet, energinivåer, drivkraft och motivation. Några vanliga biverkningar av antidepressiva är sömnproblem, magbesvär och sänkt sexlust. Ibland kallas läkemedlen felaktigt för "lyckopiller"; behandlingssyftet med antidepressiva läkemedel är inte att bli glad, utan att komma ur nedstämdheten.

Om depressionen är svår och inget annat fungerar kan man ta till elbehandling (ECT). Under sövning skickas en kort ström genom hjärnan i några sekunder. Hur det verkar är inte helt klarlagt. Biverkningarna är oftast tillfälliga närminnesproblem och övergående huvudvärk. Vid säsongsbunden depression kan man utöver KBT och antidepressiva även pröva ljusterapi, då man sitter i ett rum med kraftiga lampor som ska likna solljuset.

Med all mental ohälsa är det viktigt att man får lära sig om sin sjukdom, vad den beror på, hur den påverkar livet och hur man kan behandla den. Sådan psykoedukation får gärna även anhöriga ta del av.

För barn och ungdomar rekommenderar Läkemedelsverket vid lindrig depression i första hand s.k. psykopedagogisk basbehandling, det vill säga information kring tillståndet för att förklara hur svårigheterna uppstått och underhålls, samt råd kring sömn, mat och fysisk aktivitet. Det är också viktigt med motion och stöd i stress- och ångesthantering, samt minska på stressande faktorer och kanske t.om. sjukskriva sig från skolan en kortare period. Vid medelsvår depression hos unga lägger man först till KBT-behandling, och senare ett antidepressivt läkemedel. Vid svårbehandlade fall kan man vara hjälpt av ECT om ytterligare läkemedel inte gett effekt.

Bipolär sjukdom måste nästan alltid behandlas med mediciner, vanligtvis så kallade stämningsstabiliserande läkemedel, som syftar till att balansera sinnesstämningen så man slipper hamna i djupa depressioner eller maniska tillstånd. Det vanligaste läkemedlet är grundämnet litium (Li). Verkningsmekanismen är ej klarlagd. Biverkningar är vanliga och regelbundna läkarkontroller nödvändiga. Andra exempel på stämningsstabiliserande läkemedel är neuroleptika och antikonvulsantia för att sakta ned tankarna och återställa impulskontrollen. De kan ge dåsighet som biverkning. Har man svårt att sova ut ordentligt kan man behöva få sömnmedicin.

En patient med bipolär sjukdom ska i regel inte få antidepressiva läkemedel, även om den har depressiva stunder, eftersom medicinen riskerar att utlösa en mani hos dessa patienter. Vid mani eller djup depression med självmordstankar och -planer krävs sjukvårdskontakt och eventuellt inläggning.

Så kallad psykoedukation går ut på att lära sig mer om tillståndet. Syftet är att man bättre ska förstå vad bipolär sjukdom beror på, hur det påverkar livet och hur det behandlas. Även anhöriga har nytta av detta.

Vid kognitiv beteendeterapi får man öva på att reflektera över sina tankar och beteenden och lära sig hur man ska hantera eller ändra på dessa för att må bättre.

Hur skiljer sig depression från vanlig sorg/ledsenhet?
Alla kan ha dåliga perioder i livet, det är helt naturligt att man då känner sig ledsen. Sorg fyller en funktion, medan depression leder till en funktionsförsämring. Sorg har ofta en anledning och påverkar inte självbilden och självförtroendet. Vid sorg är det oftast känslor av tomhet, förlust och saknad som märks av mest, medan man vid depression känner sig nedstämd och tänker negativt om sig själv under stora delar av dagen, ofta utan anledning. Sorg är oftast övergående, medan depression kan vara länge.

Vad kan man göra själv för att minska risken för depression?
Att ha någon att prata med, att sköta sina sovvanor, ha regelbundna och balanserade måltider och motionera kan räcka långt. Effekterna av goda vanor kan också förstärka varandra, t.ex. leder motion till ökad hunger och trötthet som gör att man äter mer och sover bättre som i sin tur gör att man orkar motionera igen. Man kan också ta sig tid att slappna av en liten stund varje dag, göra roliga saker och vara med vänner. Att undvika alkohol eller andra droger är viktigt då de kan orsaka eller förvärra en depression. Ett starkt nätverk av stödpersoner hjälper också.

Hur kan man hjälpa någon som verkar deprimerad?
Vid allvarlig depression behövs professionell hjälp. Vid lättare depressioner kan man stödja genom att lyssna, ha tålamod och bara finnas till. Skuldbelägg inte och förminska inte hens upplevda besvär; rör det sig om en äkta depression så är det inget man bara skakar av sig genom att “rycka upp” sig och “tänka positivt”. Bjud istället in till saker hen tycker om. Om en vän pratar om självskada eller döden, berätta det för en vuxen.

Ökar antidepressiva läkemedel risken för självmord?
Behandling med antidepressiva kan initialt ge mer ångest som biverkning, vilket i kombination med att initiativförmågan successivt tilltar kan leda till att någon som redan har självmordstankar/-planer agerar ut dem. Det brukar ta 2-4 veckor innan de positiva effekterna av antidepressiv medicinering märks av av patienten och innan dess känner man oftast mest av bieffekterna. På lång sikt har studier visat att behandling med antidepressiva läkemedel skyddar mot självmord.

Vidare läsning

 * Vårdguiden om Depression
 * Vårdguiden om Bipolär sjukdom

Källhänvisningar
Övriga källor:
 * Barn- och ungdomspsykiatrin, Stockholms Läns Landsting
 * Mini-D 5 [ISBN: 9789198007916]
 * Psykiatri [ISBN: 9789147114283]
 * Kaplan and Sadock's Pocket Handbook of Clinical Psychiatry [ISBN: 9780781762168]
 * Stahl's Essential Psychopharmacology [ISBN: 9781107686465]
 * Massachusetts General Hospital Handbook of General Hospital Psychiatry [ISBN: 9781437719277]
 * TeenMentalHealth.org